Kdo je to?
Nevím, ale kamkoli jde, má za sebou slunce.
Tady léčí lidi svýma rukama.
Chrání je...
Dávají mu děti...
Co je tohle?
Mohl také kráčet po moři.
Ale pak se něco přihodilo.
Chytili ho. Obvinili z nějakého zločinu.
A ocitl se tady se svázanýma rukama.
- Musel něco provést. - Proč? Co jsme udělali my?
Je jedno, co to bylo,
bylo to natolik závažné, že ho za to zabili.
Chceš vidět, jak ho zabili?
Je to jen příběh, Yambo.
Ale podívej. Tím to neskončilo.
Jeho lidé sundali jeho tělo z toho... toho... z té věci...
Vzali ho do jeskyně. Zabalili ho do sukna, jak to děláme my.
Mysleli si, že je mrtvý, ale on lidem zjevil znovu
a promluvil k nim.
Pak, nakonec... vystoupil na nebe.
Tam odchází duše, když tady člověk umře.
Tam odejdeme i my, až nás zabijí.
To nevypadá tak špatně.
Baukei... Zvedni hlavu.
Všichni povstaňte.
Po pečlivém přezkoumání a důkladném zvážení
shledávám, že nemohu popřít silnou pozici vlády.
Vůbec nepochybuji o tom, že okresní prokurátor Holabird,
Její katolické Veličenstvo královna lsabela...
a její oddaný ministr, seňor Calderon
postupovali všichni s nejvyšším přesvědčením
o oprávněnosti jejich žaloby.
Domnívám se také, že seňoři Ruiz a Montes
možná... nesprávně uvedli původ vězněných,
ta záležitost nyní rozhodujícím způsobem přitíží jim,
jakož i Španělům.
Narodili se v Africe?
Jelikož odpověď na tuto otázku
rozhodne o všech výrocích tohoto soudu, kladu ji znovu.
Narodili se v Africe?
Jsem přesvědčen, že ano.
Vlastnické nároky Jejího katolického Veličenstva tedy postrádají podstatu.
I žádost o odměnu za záchranu nákladu předložená poručíky Meadem a Gedneym.
Nařizuji tedy tímto, aby byli zatčeni a vzati do vazby
seňoři Ruize a Montes...
..federálními šer...
federálními šerify... na základě obžaloby z obchodu s otroky!
A dále propuštění těchto Afričanů...
a jejich přepravu, kterou vláda ...
uskuteční co nejdříve na vlastní náklady,
zpátky do jejich domovů v Africe!
To je ono!
Dokázali jsme to, Joadsone! Dokázali jsme to! Ano!
Covey, řekni jim to! Řekni to hned!
Jen se na ně podívej!
Co Její Veličenstvo nanejvýš zaráží,
je arogantní nezávislost amerických soudů.
Když nemůžete vládnout soudům, pak přece o vládě není řeči.
Seňore Calderone, jak vám řekne každý opravdový Američan,
právě nezávislost našich soudů nám zaručuje svobodu.
Johne... mám radost, žes přišel.
Pane prezidente? Je tu senátor Calhoun.
Johne! Bál jsem se, že se k nám nebudeš moci připojit.
Chtěl bych vám představit seňora Calderona, španělského velvyslance.
- Neříkal jste, že tu nebude? - Řekl, že nepřijde.
Víte, seňore Calderone,
rostoucí počet lidí v této části země...
nás Jižany
považuje za níže postavené, nejen geograficky.
Ignorují skutečnost,
že otrokářství je bytostnou součástí této společnosti
a že zničit je, by znamenalo zničit nás jako lidi.
Je to amorální. Jen to je zajímá.
A tudíž jsme amorální i my.
Amorální a podřadní.
V jednom se jim opravdu nevyrovnáme.
Nejsme tak zdatní v umění hromadit zisk.
Nejsme tak majetní jako naši severní soudsedé.
Pořád ještě zápasíme o živobytí.
Vemte nám krev, co nám dává život...
Ostatně, všichni víme, co by se pak stalo.
Sever a Jih.
Oni se stanou pány a my otroky.
Ale ne bez boje.
Senátor Calhoun dnes mluví skromně.
V jiném ohledu totiž není slabší - v umění přehánět.
Položte si otázku, seňore Calderone.
Který soud by chtěl být odpovědný
za jiskru, která zažehla požár?
Který prezident by chtěl být v úřadu...
když se kolem něj všechno s burácením hroutí?
Zatím určitě žádný soud.
Zajisté žádný prezident, kterého jsme až dosud měli.
A tak nás nesuďte příliš tvrdě, pane,
a vyzvěte Její Veličenstvo k témuž.
Neboť skutečným rozhodnutím, jež naše soudy a prezident musí učinit,
není, zda tato zbídačelá skupina Afričanů
pozvedla zbraň proti nepříteli,
ale spíše... musíme to udělat i my?
Pojďte, pane Joadsone.
Ta zpráva...
Je to ovšem špatná zpráva, ale...
Budou mít pro náš boj možná větší cenu jako mrtví než jako živí.
Mučednictví, pane Joadsone.
Od samého úsvitu křesťanství
jsme neviděli silnější motor změn.
Víte, že je to pravda.
Pravda je, pane Tappane -
a věřte mi, když vám to říkám, protože jsem to zažil -
že jsou lidé, jejichž nenávist vůči otroctví je silnější než cokoli,
kromě nenávisti k samotnému otroku.
Přejete-li si tedy takovou nenávist v člověku vyvolat, pane Joadsone,
mluvte k němu takhle a možná se vám to podaří.
Náš prezident, náš velký, velký muž,...
se proti rozhodnutí odvolal k nejvyššímu soudu.
Co to znamená?
Případ se bude znovu projednávat.
Já-já vím, že je to těžké pochopit, Cinque.
Ani já sám to nechápu.
Říkal jste, že bude rozsudek a že budeme svobodní.
Ne, ne. Říkal jsem, že jsme zvítězili na úrovni státu.
Říkal jsem, že když zvítězíme na státní úrovni, půjdeme výš.
Říkal jste to!
- Říkal jste to! - Dobrá! Ano, říkal jsem to!
Říkal jsem to, ale neměl jsem. Měl jsem říct...
- To se nedá přeložit. - Co se nedá přeložit?
- Neumím přeložit "měl jsem". - Mendové nemají výraz "měl jsem"?
Ne. Buď něco uděláte, nebo to neuděláte.
Chtěl jsem říci, CHTĚL...
To by nebylo, co myslíte.
Snažte se mi porozumět.
"Chtěl" je totéž jako "měl". Nerozumíte jazyku.
Cinque! Poslouchej mě. Pochop, co říkám.
Před rozsudkem jsem ti řekl, že ...
skoro tak to tady funguje.
Skoro tak!
Skoro?
Ano, Cinque. Ale ne vždycky.
Ano. A to se právě stalo.
Co je tohle za zemi?
Kde skoro míníte, co říkáte? Kde zákony skoro platí?
Jak můžete takhle žít?
"Jeho Excelenci Johnu Quincymu Adamsovi,
"poslanci státu Massachusetts, ve Sněmovně reprezentantů.
"Dozvěděl jsem se od pana Joadsona,
"že jste obeznámen s těžkou situací Afričanů z Amistadu.
"Je-li tomu tak, pak víte, že jsme
"na každém kroku uspěli při obhajování jejich případu.
"Navzdory tomu,
"a navzdory nepravděpodobnosti znovuzvolení prezidenta Van Burena,
"se prezident proti nedávnému rozhodnutí v náš prospěch odvolal
"k nejvyššímu soudu země.
"Jak jste si jistě dobře vědom,
"sedm z devíti soudců Nejvyššího soudu
"jsou majitelé otroků z Jihu.
"Pane, potřebujeme vás.
"Pokud kdy nadešla chvíle, kdy je třeba odhodit každodenní parádu
"a vyzbrojit se do boje, pak je to právě teď. "
Děkuji.
"Cicero kdysi řekl, když se na obranu Republiky obracel na Claudia,
"že 'výsledek této války
"závisí na životě jednoho velmi odvážného a skvělého muže. '
"V naší době, v tomto případě, závisí podle mne na dvou.
"Na statečném muži, který je nyní v železech a jmenuje se Cinque,
"a na vás, pane.
"V úctě, Roger S. Baldwin, advokát. "
Pane Tippingsi, nechte nás na okamžik o samotě, prosím.
- Už něco víte... ? - O tom, co řekl Cinque?
Odmítá s vámi mluvit.
Odmítá se mnou mluvit?
Ano.
Jak to jde s vaší angličtinou?
Asi o nic líp než s mou mendejštinou.
Cinque, vím, že na to možná nemáš chuť teď myslet,
ale napadlo tě, že jsem to jediné, co máš?
Moje advokátní praxe se už úplně zhroutila,
takže ty jsi to jediné, co mám já.
Vidíš, to jsem já. Vidíš?
Chápeš? Už chápeš, jak to funguje?
A tohle, tady to, Cinque, je pro mě. Hm?
Taky mi hrozí smrtí.
Některé jsou i podepsané. Dokonce mými klienty.
Měl bych říct, měl bych říct... bývalými klienty, že ano?
Nemít žádnou pořádnou klientelu má ještě jeden důsledek.
Můžu si tady svobodně sedět, jak dlouho bude třeba,
dokud mě nevezmeš na vědomí.
Ano, tys tomu slovu rozuměl, nemýlím se?
Svobodně.
Já vím.
Tak budem jen tak sedět.
Caesar.
Cicero se obracel na Julia Caesara, ne na Claudia.
Claudius se narodil o dalších sto let později.
Měl jste pravdu, byl tam jeden z nich.
- To je on? - Ano, pane prezidente.
Prosím, odemkněte ty dveře.
Adams flirtoval s abolicionisty celých 1 5 let,
ale ještě si k sobě žádného nepozval.
- Jak je starý? - Na tohle příliš.
Tři čtvrtiny zasedání v kongresu prospí.
Tak tady to máme. Prezident, dřímající kongresman,
právní zástupce vězňů - abychom se těšili, co přijde dál!
- Jaké to musí být? - Co?
Celý život vědět, že bez ohledu na všechno, čeho jste dosáhl,
si vás budou pamatovat pouze jako syna jednoho velkého člověka.
V případě Johna Q. Adamse zbude v paměti jen jeho prostřední jméno!
Je vůbec něco tak žalostného jako bývalý prezident?
Mluvil jsem o Johnu...
- Pane. - Ano?
Cinque mě požádal, a-abych se vás...
zeptal, jestli jste pomyslel na otázku jurisdikce.
Cože?
Jelikož se zmocnili lodi tak daleko na otevřeném moři
a protože ani Španělsko ani Amerika moře nevlastní,
jak mohou argumentovat tou smlouvou?
Řekni mu, že smlouva jurisdikce nijak neomezuje.
- Na co čekáš? - Zeptá se mě proč.
Protože to říkám.
- Promiňte, pane. - Co je?
Cinque by rád věděl, proč, když ho vlastní Ruiz a Montes,
Nebo mezi jejich občany.
"Nebo mezi jejich občany" je zahrnuto v textu, jestli to chce vědět.
Děkuju, pane.
Ale je to dobrá připomínka.
Má Británie nějaké smlouvy se západní Afrikou, které by byly nadřazeny
- smlouvám španělsko-americkým? - Ne.
Má Británie nějaké smlouvy s Amerikou,
- které by byly nadřazeny... - Ne.
Má Amerika nějaké smlouvy se západní Afrikou?
Ne!
- A Španělsko? - Ne!
Má Commonwealth Connecticutu
- nějaké smlouvy se západní Afrikou? - Ne, ne! Přestaňte s tím!
Sundejte mu pouta.
Lituji, pane.
- Dostal jsem přísný rozkaz... - Sundejte mu pouta, prosím.
Ano, pane prezidente.
Tohle je phalaenopsis, orchidej,
kterou jsem si přivezl z Číny.
A tohle je petrklíč z anglické zahrady.
A tohle je lilie
z jižní Francie.
Tohle je moje růže, Blush Noisette.
Ta pochází až z Washingtonu, DC,
ale nikomu to neříkej.
Prosím, prosím.
Africká fialka. Nevěřil bys, jak těžké bylo ji získat.
Chápeš, že jdete před Nejvyšší soud.
Víš proč?
Je to místo, kde nás nakonec zabijí.
Ne. Vlastně, i to se může stát.
To jsem tím ale nechtěl říct.
Ne, je ještě jiný důvod a ten je důležitější.
Ačkoli, musím přiznat, že možná víc pro nás než pro vás.
Dobrá, ne...
Cinque...
Víš, kdo jsem? Řekl ti někdo o mně?
Co ti řekli?
Že jste náčelník.
Byl jsem náčelník, ano.
Náčelník nemůže být nikdy ničím míň než náčelníkem, ani po smrti.
Och, jak já bych si přál, aby to platilo i tady, Cinque.
Ani nevíš jak.
Člověk se pokouší vládnout moudře, pevně, ale...
Zároveň se pokouší vládnout tak, aby se zlepšil život vesničanů.
Snaží se... zabít zlého lva.
Naneštěstí člověk není vždycky dost moudrý nebo dost silný.
Čas plyne...
a ten správný moment je pryč.
Poslouchej, Cinque. Poslouchej.
Chystáme se... Chystáme se váš případ předložit
nejvyššímu soudu v naší zemi.
Chystáme se k bitvě se lvem,
který by mohl naši zemi roztrhnout na dva kusy.
Rozumíš? A vše co máme...
je kámen.
Ovšem že jste nežádali, abyste se stali možnou příčinou
takového dějinného vzplanutí o nic víc než já,
nicméně i přesto jsme se v té situaci ocitli
díky nějaké záhadné směsici okolností
a celý svět se na nás dívá.
Takže, co máme dělat? No?
Pomůže nám? Má mnohem víc otázek než odpovědí.
- Co to teď říkal? - J-já... promiňte, nerozuměl jsem.
Cinque, podívej. Budu upřímný.
Jinak by to bylo neuctivé.
Říkám ti, připravuji tě na to,
snažím se ti vysvětlit,
že ta zkouška, před kterou stojíme, bude mimořádně obtížná.
Nepůjdeme tam sami.
Sami? Samozřejmě ne. Máme na své straně právo.
Máme na své straně spravedlnost.
Máme támhle pana Baldwina.
Měl jsem na mysli své předky.
Půjdu do minulosti,
daleko, až k počátku času,
a poprosím je, aby nám pomohli...
při tom soudu.
Vztáhnu ruku dozadu a vtáhnu je do sebe.
A oni musí přijít,
protože v této chvíli jsem jediným důvodem, proč vůbec existovali.
Vaše Ctihodnosti...
je pro mne velkou útěchou,
že můj kolega, tady pan Baldwin,
tento případ znamenitě obhajoval
tak skvělým a vyčerpávajícím způsobem,
že téměř nemám, co bych k tomu mohl dodat.
Avšak...
proč jsme tady?
Jak to, že se jednoduchá a prostá záležitost majetku
ocitla natolik povýšena, že se jí zabývá
Nejvyšší soud Spojených států amerických?
Bojíme se, že nižším soudům, které rozhodly v náš prospěch, něco uniklo?
Nebo je to spíš náš velký a sžíravý strach z občanské války,
co vdechuje takový symbolismus
prosté kauze, která to vůbec nevyžadovala,
a teď nás nutí, abychom ignorovali
pravdu přesto, že se před námi tyčí jako hora.
Pravda... byla totiž popravdě z této kauzy vyhnána jako otrok.
Bičem štvána od soudu k soudu, ubohá a zbědovaná.
Nikoli kvůli právnímu ostrovtipu
našich protivníků, musím dodat.
Ale kvůli dlouhým a mocným prstům výkonných úřadů.
Tohle není obyčejný majetkový případ, pánové.
Tohle je vůbec nejdůležitější kauza, která se kdy dostala k tomuto soudu.
Neboť se vlastně ve skutečnosti týká...
samotné lidské podstaty.
Tohle jsou, hm...
transkripce dopisů,
které si vyměnil náš ministr zahraničí John Forsyth
se španělskou královnou, lsabelou Druhou.
Žádám, aby jejich prozkoumání
bylo zahrnuto do soudního řízení.
Děkuji, pane.
Ani bych se o nich teď nezmiňoval, kdybych si nepovšiml
zvláštního výrazu, který se v nich často opakuje.
Královna znovu a znovu hovoří o našich nekompetentních soudech.
Zajímalo by mě, co by se jí zamlouvalo víc?
Soud, který rozhodne v neprospěch Afričanů?
Nu, to myslím ne.
A to je pozoruhodný aspekt případu.
Její Veličenstvo chce takový soud, který by postupoval stejně jako její.
Soud, s nímž si toto 1 1 -Ieté dítě
hraje ve svém kouzelném království nazývaném Španělsko.
Soud, který udělá, co se mu řekne.
Soud, s nímž si můžete hrát jako s panenkou.
Soud, na který by mimochodem
náš vlastní prezident,
Martin Van Buren, byl nanejvýš pyšný.
Děkuji.
Tohle je publikace prezidentského úřadu.
Má název "Výkonná zpráva"
a jistě jste ji všichni četli.
Přinejmenším pan prezident jistě doufá, že ano.
Byla vydána nedávno a obsahuje článek
napsaný "vysoce fundovaným Jižanem", který...
Možná můj bývalý viceprezident John Calhoun.
Mohl to být on?
Který tvrdí, že "nikdy neexistovala civilizovaná společnost,
"v níž by jedna skupina lidí netěžila z práce jiné skupiny.
"Můžeme se podívat daleko zpátky
"do starověku, do biblických dob,
"historie to potvrzuje.
"V ráji, kde byli stvořeni jen dva lidé,
"dokonce i tam byl jeden podřízen druhému.
"Otroctví vždycky existovalo,
"a není ani hříšné ani amorální.
"Stejně jako válka a antagonismus jsou přirozenými stavy člověka,
"tak i otrokářství je přirozené a nevyhnutelné. "
Nuže, pánové, já nesouhlasím s vysoce fundovanými Jižany...
ani s naším prezidentem, který zjevně sdílí jejich názor,
a místo toho tvrdím, že přirozeným stavem lidstva -
a vím, že je to myšlenka kontroverzní -
je svoboda.
Je to svoboda.
Důkazem toho je, že muž, žena nebo dítě udělají všechno,
aby ji získali zpátky.
Člověk rozbíjí své řetězy.
Ničí... své nepřátele.
Snaží se znovu a znovu,
i když má jen malou šanci proti všem předsudkům,
aby se dostal zpátky domů.
Cinque, mohl bys, prosím, vstát,
aby tě všichni viděli.
Tento muž je černý. Všichni to vidíme.
Ale vidíme dobře taky to, co je stejně jasné?
On je totiž jediným skutečným hrdinou v této síni.
Kdyby byl bílý, nestál by před tímto soudem
a nebojoval by za svůj život.
Kdyby byl bílý a pánové, kteří ho zotročili, byli Britové,
prohýbal by se pod tíhou medajlí a vyznamenání, která by dostal.
Skládaly by se o něm písně.
Velcí spisovatelé naší doby by o něm psali knihy.
Jeho příběh by se vyprávěl
znovu a znovu ve školních třídách.
Postarali bychom se, aby naše děti
znaly jeho jméno stejně dobře, jako jméno Patricka Henryho.
A přitom, má-li Jih pravdu,
co udělat s oním trapným, překážejícím dokumentem,
s "Deklarací nezávislosti"?
Co s jejími nadnesenými myšlenkami?
"Všichni lidé jsou si rovni," "nezadatelná práva","život, svoboda".
Co s tím pro všechno na světě uděláme?
Mám skromný návrh.
Tuhle v noci jsem hovořil se svým přítelem Cinquem.
Byl u mne doma a procházeli jsme se spolu ve skleníku.
Vysvětlil mi, že příslušník kmene Mende - k němuž patří...
Když se tedy Mende ocitne v situaci,
kdy mu zdánlivě nezbývá žádná naděje,
volá své předky.
Tradice.
Mendové věří, že když někdo dokáže přivolat duchy svých předků,
pak nikdy neodešli.
A že moudrost a síla, kterou předali svým potomkům,
mu pomůže.
Jamesi Madisone, Alexandře Hamiltone,
Benjamine Frankline,
Thomasi Jeffersone,
Georgi Washingtone,
Johne Adamsi.
Dlouho jsme se zdráhali požádat vás o radu.
Snad jsme se báli, že když to uděláme,
přiznáme tím, že naše individualita,
které si tolik, tolik ceníme, není tak úplně naše.
Snad jsme se báli, že... žádost o radu by mohla vypadat jako slabost.
Ale nakonec jsme pochopili, že tomu tak není.
Nyní chápeme...
byli jsme donuceni pochopit
a přijmout ten fakt...
že jsme tím,
tím... čím jsme byli.
Zoufale potřebujeme vaši sílu a moudrost,
abychom i my sami zvítězili nad svým strachem, svými předsudky.
Dejte nám odvahu udělat to, co je správné.
Bude-li to znamenat občanskou válku, pak budiž.
A pokud vypukne,
nechť je konečně
poslední bitvou Americké revoluce.
To je vše, co jsem chtěl říci.
V kauze Spojené státy americké
proti Afričanům z Amistadu
tento soud dospěl k závěru,
že smlouvu se Španělskem z roku 1795,
na níž obžaloba postavila většinu svých argumentů,
nelze uplatnit.
Ačkoli v Článku 9 se jasně uvádí, že - cituji -
"Zkonfiskované lodi a náklad
"budou ve své úplnosti vráceny jejich platnému majiteli,"
konec citátu,
nebylo před soudem uspokojivě prokázáno,
že tito Afričané odpovídají tomuto popisu.
Nezbývá nám než konstatovat,
že nejsou otroci,
a tudíž nemohou být považováni za zboží,
ale jsou to svobodní jednotlivci...
s legálními a morálními právy,
včetně práva vzbouřit se
proti těm, kdo by jim upírali svobodu.
Proto, až na jeden nesouhlasný hlas,
tento soud rozhodl,
že obžalovaní budou okamžitě propuštěni z vazby,
a pokud se tak rozhodnou,
budou dopraveni zpět do svých domovů v Africe.
Děkuji vám.
Tak...
- Co jste jim řekl? - Cože?
Jaká slova jste použil, abyste je přesvědčil?
Tvoje.
Aby vás chránil.
Děkuju...
Baldwine.
Osvobození otrokářské pevnosti Lomboko
Palte!
Už tam nikdo není, pane.
- Palte. - Palte!
Palte.
William Henry Harrison porazil Martina Van Burena
a stal se devátým prezidentem Spojených států
Nadiktuji vám dopis, podporučíku.
"Ministru zahraničí Spojených států, panu Johnu Forsythovi.
"Můj milý pane Forsythe,
"je mi velkým potěšením informovat vás, že máte skutečně pravdu.
"Otrokářská pevnost v Sierra Leone neexistuje. "
Španělská královna lsabela pokračovala ve sporu o Amistad
se sedmi americkými prezidenty.
V roce 1864 se její naděje na kompenzaci nakonec zhroutily
díky porážce armády Konfederace u Atlanty.
Cinque se vrátil do Sierry Leone
kde jeho lidé
bojovali v občanské válce.
Jeho vesnice byla zničena
a členové jeho rodiny byli pryč.
Panují domněnky,
že byli prodáni do otroctví.